![Предстоятель УПЦ МП Онуфрій з паствою](https://i.lb.ua/041/26/65e707c82c537.jpeg)
Методологія
За основу ми вирішили взяти вислови тих народних депутатів, які публічно виступали проти заборони УПЦ Московського патріархату. Під час моніторингу брали до уваги заяви цього року, які були найближчими до потенційної дати розгляду закону. Більшість депутатів, які 20 серпня голосували проти заборони або утрималися, не коментували ситуацію публічно, тому не потрапили до статті.
У статті ми перевірили висловлювання Максима Бужанського («Слуга народу»), Артема Дмитрука (група «Відновлення України»), Юрія Бойка (група «Платформа за життя та мир»), Євгенія Шевченка (група «Відновлення України»).
Заперечення: «немає ніякої московської церкви в Україні»
За кілька місяців після повномасштабного вторгнення Росії УПЦ МП спробувала формально відмежуватися від Російської православної церкви (РПЦ). 27 травня 2022 року зі Статуту про управління Української православної церкви виключили всі норми, які хоч якось натякали або свідчили про зв’язок з Москвою. УПЦ оголосила про свою повну канонічну «самостійність». Декому, зокрема Максиму Бужанському, це дало підставу стверджувати, що московської церкви в Україні більше немає і в державі безпідставно утискають власних вірян.
![Максим Бужанський](https://i.lb.ua/071/01/62723bed44409.jpeg)
Максим Бужанський, 21/05/2024
Неправда
«Колега Железняк прекрасно знає, що ніякої московської церкви, в принципі нічого московського у нас немає, але є кілька мільйонів громадян, парафіян УПЦ, яких ЄС, «Голос» і частина їхніх партнерів по Раді намагаються принизити, прикриваючись війною». (Оригінал: «Коллега Железняк прекрасно знает, что никакой московской церкви, в принципе ничего московского у нас нет, но есть несколько миллионов граждан, прихожан УПЦ, которых ЕС, «Голос» и часть их партнёров по Раде пытаются унизить прикрываясь войной»).
Утім «розставання» церков відбулося лише на папері. У січні 2023 року релігієзнавча експертиза Державної служби з етнополітики та свободи совісті (ДЕСС) підтвердила, що УПЦ МП фактично залишається структурним підрозділом РПЦ та не розірвала з нею церковно-канонічного звʼязку.
Зокрема, ДЕСС дала оцінку статусу УПЦ, зазначеному в статуті: що вона «незалежна і самостійна у своєму управлінні та устрої відповідно до грамоти патріарха Московського і всієї Русі Алексія II від 27 жовтня 1990 року». Насправді в православному канонічному праві немає понять «незалежна» й «самостійна». Згідно з церковними канонами, станів є всього три: екзархат (частина іншої церкви), автономна церква (зв’язок з більшою церквою зберігається) і автокефалія (незалежна в управлінні церква). Повністю самостійною можна вважати лише автокефальну церкву, яка на підтвердження цього статусу отримує відповідний документ від Вселенського патріархату — томос. В УПЦ МП томоса немає, тому вона підлегла релігійна організація.
![Предстоятель УПЦ МП митрополит Онуфрій і глава РПЦ патріарх Московський Кирило під час собору в Москві.](https://i.lb.ua/090/10/66bc7d3263263.jpeg)
Статут РПЦ усе ще визначає УПЦ частиною Московського патріархату — своїм структурним підрозділом.
![Уривки зі Статуту РПЦ](https://i.lb.ua/085/21/66c51dc9c48af.png)
В окремому розділі, присвяченому УПЦ, її називають «самоврядною з правами широкої автономії». Рішення керівних органів РПЦ залишаються для УПЦ МП обов'язковими до виконання. Цей розділ статуту РПЦ ніяк не оскаржували на соборі УПЦ 27 травня 2022 року. Щобільше, наступного дня після собору митрополит Іларіон (голова відділу зовнішніх церковних зв’язків Московського патріархату, що перебуває в РФ) заявив, що єдність між РПЦ й УПЦ МП зберігається і собор нічого не змінив. Мовляв, він лише підтвердив той статус, який ця церква має з 1990 року, коли вона отримала грамоту про самоврядування.
Отже, перейменування чи фігуральні зміни у статуті зовсім не означають, що УПЦ перестала підпорядковуватися Москві.
Релігієзнавець Олександр Саган, член експертної ради ДЕСС, вказує на підпорядкування УПЦ Москві. Він додає, що ця церква в Україні займається не релігійними питаннями, а поширює «русскій мір». Водночас Саган каже, що метою держави не може бути заборона релігійної організації як такої. Він вказує на потребу деполітизувати діяльність церкви, яка має історичні зв'язки з РФ, та дати інформацію людям про церкву, яку вони відвідують. Експерт вважає, що значна частина вірян УПЦ МП не знає про її зв'язок з РФ.
Крім того, журналістські розслідування доводять, що представники УПЦ мають зв’язки з РФ. У 2023 році «Українська правда» виявила в очільника УПЦ МП Онуфрія та частини інших церковних діячів російське громадянство. Ще вказували, що представники УПЦ відвідували Росію після повномасштабного вторгнення. Наприклад, намісника Десятинного монастиря Гедеона помітили на богослужінні 7 січня 2023 року в соборі Казані, Республіка Татарстан. Він теж має російське громадянство.
![Вікарій Київської єпархії єпископ Макарівський Гедеон (праворуч) і митрополит Казанський і Татарстанський Кирило під час різдвяної літургії в соборі Казані, 7 січня 2023 р.](https://i.lb.ua/012/36/66c59cffe806b.jpeg)
OSINT-спільнота Molfar теж вказує на зв’язок УПЦ МП з Росією. Наприклад, архієпископ Варсонофій має російське громадянство і прописаний у місті Республіки Адигея. 2023 року його позбавили українського громадянства. Або ж митрополит Мелетій: він виступав проти незалежної української церкви від РПЦ. Наразі теж живе в Росії.
Підміна понять: «заборона православної віри» замість «заборони УПЦ МП»
Наступний аргумент після заперечення зв’язків УПЦ МП з Росією — «в Україні збираються заборонити православну віру!». Мовляв, законопроєкт передбачає не лише заборону юридичних осіб, але й порушує свободу віросповідання. Подібну думку просуває Артем Дмитрук, який, до слова, цього року став іподияконом УПЦ МП.
Показово, що в лютому 2024 року він вніс заставу за Павла Музичука, ієродиякона УПЦ МП, якого підозрюють у виправдовуванні збройної агресії РФ. Також журналісти Bihus.Info встановили, що Дмитрук зустрічався зі священником УПЦ МП Сергієм Чертиліним, якого підозрюють у державній зраді, колабораціонізмі, створенні злочинної організації, розпалюванні міжрелігійної ворожнечі та виправдовуванні російської агресії. За даними листування, яке оприлюднили журналісти, Чертилін після зустрічі з депутатом написав Віктору Вишневецькому — донецькому вугільному бізнесмену часів Віктора Януковича. Він відзвітував, що Дмитрук «готовий до повної співпраці» та «дякує за юридичний аналіз законопроєкту № 8371, щодо якого вдалося переконати деяких депутатів».
![Артем Дмитрук](https://i.lb.ua/126/61/66c5a1e8d23f6.jpeg)
Артем Дмитрук, 11/08/2024
Неправда
«Адже заборона церкви — це не лише заборона юридичних організацій. Насамперед це заборона людині сповідувати православну віру, називати себе віруючим православної церкви!» (Оригінал: «Ведь запрет церкви — это же не только запрет юридических организаций. В первую очередь — это запрет человеку исповедовать православную веру, называть себя верующим православной церкви!»).
Насправді ж законопроєкт № 8371 не передбачає жодних змін для свободи віросповідання українців. Натомість пропонує не допустити діяльності проросійських релігійних організацій. Спочатку релігійні організації, запідозрені у співпраці з російською церквою, перевірить експертна комісія ДЕСС. Насамперед експерти мають перевірити наявність зв’язків з російською церквою (керівний центр не може перебувати в Росії) та поширення російської ідеології. Крім релігієзнавчої експертизи, можуть використовувати дані публічних електронних реєстрів, інформацію, надану іншими органами виконавчої влади, фізичними або юридичними особами, медіа.
У разі виявлення порушень організації дають до двох місяців усунути їх. Якщо ж порушення не виправлені, ДЕСС подає судовий позов на організацію.
Тоді як українців не обмежують у тому, яку віру сповідувати або які храми відвідувати. Законопроєкт не передбачає змін статті 3 «Право на свободу совісті» Закону «Про свободу совісті та релігійні організації». Так само залишається незмінним право на віросповідання в Конституції, тим більше її не можна змінювати під час воєнного стану.
![Віряни в Києво-Печерській лаврі в день, коли всі представники Української православної церкви Московського патріархату мали покинути зайняті приміщення й територію Лаври, 23 березня 2023 року.](https://i.lb.ua/025/15/642420a0696bc.jpeg)
«Незаконні арешти й обшуки»
Новини про обшуки в храмах, арешти священників, розірвання контрактів на оренду храмів, виселення з них УПЦ МП чи перехід громади до ПЦУ часто супроводжуються заявами, мовляв, такі дії незаконні й антидемократичні.
Артем Дмитрук, 22/05/2024
Неправда
«Ініціатива про заборону церкви має антидемократичний характер і виключно характер розколу в суспільстві за релігійною ознакою... Дії гонителів церкви лише спровокували численні конфлікти всередині нашої держави: незаконні захоплення храмів, арешти ієрархів, священників, правозахисників, журналістів і простих вірян». (Оригінал: «Инициатива о запрете церкви носит антидемократический характер и несет в себе исключительно характер раскола в обществе по религиозному признаку… Действия гонителей церкви лишь спровоцировали многочисленные конфликты внутри нашего государства: незаконные захваты храмов, аресты иерархов, священников, правозащитников, журналистов и простых верующих»).
Дмитрук також послідовно виступає проти заборони УПЦ МП і проти рішення про виселення цієї організації зі Свято-Успенської Почаївської лаври на Тернопільщині.
![Свято-Успенська Почаївська лавра.](https://i.lb.ua/026/46/5bae22b96ac2c.jpeg)
Артем Дмитрук, 26/05/2024
Неправда
«Простою мовою — найближчим часом ми всі зможемо стати свідками незаконного рейдерського захоплення однієї з найвеличніших православних святинь України. Очевидно, що під приводом "перевірок" гонителі церкви готують чергову атаку на монастир, його майно, не зупиняючись перед оскверненням священних місць. Якщо в УПЦ відберуть Почаївську лавру, її спіткає та сама доля, що й Києво-Печерську, яку рік тому частково захопили і фактично передали в користування державній релігійній організації». (Оригінал: «Простым языком — в ближайшее время мы все сможем стать свидетелями незаконного рейдерского захвата одной из самых величественных православных святынь Украины. Очевидно, что под предлогом “проверок” гонители церкви готовят очередную атаку на монастырь, его имущество, не останавливаясь перед осквернением священных мест. Если у УПЦ отберут Почаевскую лавру, ее постигнет та же участь, что и Киево-Печерскую, которую год назад частично захватили и фактически передали в пользование государственной религиозной организации»).
Утім такі твердження не відповідають дійсності. По-перше, в українському законодавстві немає покарання за сповідування певної релігії чи приналежність до конкретної релігійної організації. Священників чи вірян різних конфесій не арештовують за сам факт приналежності до УПЦ МП. Їх, як і інших громадян, затримують у разі порушення закону. Зокрема, від початку повномасштабної війни станом на серпень 2024 року СБУ відкрило кримінальні провадження проти понад 100 священників, більшість із них — представники УПЦ МП. Їх звинувачують у колабораціонізмі, державній зраді, сприянні країні-агресорці, виправданні агресії РФ. Водночас на момент написання статті немає випадків затримання чи цензурування статей журналістів, які підтримують УПЦ МП.
По-друге, рішення про виселення громад УПЦ МП з деяких храмів не «антидемократичні» або «незаконні». Ця релігійна організація лише орендує храми в держави чи приватних осіб. Орендодавці самостійно можуть ухвалювати рішення про продовження чи скасування договору оренди. Зокрема, так сталось у випадку з Києво-Печерською лаврою, коли в березні 2023 року керівництво Національного заповідника «Києво-Печерська лавра» повідомило УПЦ МП про розірвання договору про оренду Нижньої лаври. Заповідник аргументував це рішення висновком Державної аудиторської служби. Вона виявила, що за час перебування на території лаври УПЦ МП зводила незаконні новобудови й передавала в користування третім особам пам’ятки культурної спадщини.
![Обшуки СБУ на території Києво-Печерської лаври, 22 листопада 2022 року.](https://i.lb.ua/030/27/637c6ead10396.jpeg)
Окрім того, у листопаді 2022 року СБУ провела обшуки на території лаври. У відомстві заявили, що на території храмів Києво-Печерської лаври, які орендувала УПЦ МП, знайшли рублі, а також проросійську літературу, яку використовували під час навчання в семінарії та парафіяльних школах.
Після того як УПЦ МП подала судовий позов, у червні 2023 року Господарський суд Києва повідомив, що договір на оренду, який підписали із заповідником у 2016 році, у 2023 році не продовжили. Тож УПЦ МП не має права користуватися будівлями Успенського собору й Трапезної церкви з Трапезною палатою та повинна покинути ці будівлі. У липні 2023 року релігійна організація подала апеляцію. Апеляційне провадження відкрили лише у вересні, на момент написання статті судовий процес триває. У серпні того самого року Господарський суд Києва встановив, що розірвання договору між УПЦ МП і Національним заповідником «Києво-Печерська лавра» цілком законне.
Тобто жодного «рейдерського захоплення» не було. Натомість частина священників і монахів УПЦ МП, попри численні судові рішення, досі живе на території лаври й проводить богослужіння. Братія УПЦ МП мала залишити приміщення лаври ще 29 березня 2023 року, тобто після розірвання договору оренди із заповідником. Однак нині УПЦ МП чекає рішення апеляційного суду. Раніше в організації повідомляли, що не будуть виселятися з лаври до закінчення судового процесу.
Для Свято-Успенської Почаївської лаври на Тернопільщині ще немає однозначного рішення про її долю. Лавра складається з 18 споруд, шість із них перебувають на балансі Кременецько-Почаївського історико-архітектурного заповідника. Решту будівель, за договором оренди, передали в безоплатне користування УПЦ МП до 2052 року.
У березні 2023 року тодішній міністр культури Олександр Ткаченко казав, що з однією церквою (без уточнення її назви) в УПЦ МП Почаївської лаври закінчилася угода про користування. У листопаді 2023 року СБУ провела обшуки на території Почаївської лаври. Слідчі виявили, що представники УПЦ МП опублікували на сайті монастиря дописи, у яких розпалювали міжнаціональну ворожнечу, ненависть і підважували існування України окремо від РФ.
![СБУ прийшла з обшуками в Почаївську лавру, 30 листопада 2023 року.](https://i.lb.ua/050/40/66c5a515f3f28.jpeg)
У червні 2024 року Мінкульт перевірив стан збереження державного майна. Комісія виявила численні порушення, серед яких зникнення ікон з храмів і недотримання вимог пожежної безпеки. Також комісія повідомила про зведення незаконних забудов, прибудов і реставрацію без відповідних дозволів і наукової експертизи, що призвело до втрати автентичних елементів памʼяток і збільшило навантаження на оригінальні конструкції. Наразі немає остаточного рішення про розірвання договору оренди УПЦ МП з Кременецько-Почаївським історико-архітектурним заповідником.
Водночас у березні 2023 року ПЦУ створила релігійну організацію «Почаївська Свято-Успенська Лавра Тернопільської єпархії ПЦУ». Хоча де-юре лавра наразі під контролем УПЦ МП, за договором про оренду. Як пояснював митрополит Тернопільський і Кременецький Нестор, рішення створити релігійну організацію не призведе до миттєвої передачі всіх приміщень монастиря ПЦУ. «Але це рішення означає, що ми декларуємо те, що в цьому процесі беремо участь і готові вже зараз починати оформлення документів», — зазначав він. Також предстоятель ПЦУ митрополит Епіфаній у січні 2024 року вказував, що створення релігійної організації на території лаври допоможе здійснити поступовий і водночас мирний процес переходу храмів від УПЦ МП до ПЦУ.
Апеляція до цифр: «мільйони парафіян УПЦ МП»
Багато років УПЦ МП позиціонувала себе як релігійний центр з «багатомільйонною кількістю вірян» в Україні. Ця позиція активно підтримується політичними діячами (Юрієм Бойком й Артемом Дмитруком) як аргумент проти заборони діяльності УПЦ МП в Україні. Мовляв, заборона УПЦ МП — це «репресії мільйонів співгромадян».
![Юрій Бойко (ліворуч) у ВРУ.](https://i.lb.ua/010/31/63ab4d9ec6d2e.jpeg)
Юрій Бойко, 02/05/2024
Без вердикту
«На жаль, сумні події і сьогодні в нас у країні. Це не лише війна, не лише страждання людей, це і ті страждання, які приносять священнослужителям обшуки, арешти та спроби очорнити Українську православну церкву, в якій мільйони парафіян у тому числі борються на фронті». (Оригінал: «К сожалению, печальные события и сегодня у нас в стране. Это не только война, не только страдания людей, это и те страдания, которые приносят священнослужителям обыски, аресты и попытки очернить Украинскую православную церковь, в которой миллионы прихожан в том числе и сражаются на фронте»).
Артем Дмитрук, 02/08/2024
Без вердикту
«Безперечно, це вороги нашої країни. Їхні нібито "патріотичні" дії завжди супроводжуються не тільки антирелігійними, а й антидержавними меседжами. Про який патріотизм може йтися, якщо вони хочуть загнати в підпілля щонайменше шість мільйонів громадян України?» (Оригінал: «Безусловно, это враги нашей страны. Их якобы "патриотические" действия всегда сопровождаются не только антирелигиозными, но и антигосударственными месседжами. О каком патриотизме может идти речь, если они хотят загнать в подполье как минимум шесть миллионов граждан Украины?»).
Ми звернулися по коментар до ДЕСС, де нам повідомили, що законодавством України не передбачено ведення офіційного обліку вірян. Також ми надіслали запити до УПЦ МП і ПЦУ, однак відповіді не отримали.
Натомість ДЕСС дає статистику кількості релігійних громад. Релігійна громада — це організація вірян, що добровільно об’єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Більшість з них мають статус юридичної особи. Станом на 1 січня 2024 року в Україні зареєстровано 8295 громад ПЦУ та 10919 громад УПЦ МП.
![Відповідь ДЕСС на запит VoxCheck](https://i.lb.ua/056/08/66c591c2f2569.png)
Існують також соціологічні опитування про релігійну ідентифікацію. Однак соціологія може показати суспільний тренд, але аж ніяк не дати точну кількість парафіян тієї чи іншої конфесії. У 2022 році Київський міжнародний інститут соціології (КМІС) провів опитування за участі двох тисяч респондентів. За його результатами, 54 % українців ідентифікують себе з Православною церквою України, тоді як лише 4 % — з Українською православною церквою Московського патріархату. Ще 14 % опитуваних зазначили, що вважають себе прихильниками православ'я без конкретизації патріархату.
![Опитування КМІС у 2022 році](https://i.lb.ua/012/47/66c59215774e6.png)
Опитування Центру Разумкова 2022 року виявило, що формальна належність до певної церкви не завжди відповідає належності до конкретної релігійної громади (парафії). Так, серед вірних протестантських і євангелічних церков членство у громаді засвідчили 70 %, серед вірних УГКЦ — 58,5 %, серед вірних УПЦ МП — 41 %, ПЦУ — 30 %.
![Опитування Центру Разумкова у 2022 році](https://i.lb.ua/066/48/66c5924b23093.png)
В опитуванні Центру Разумкова 2023 року підтвердилася тенденція зменшення прихильників УПЦ МП. Якщо у 2021 році до церкви себе зараховували 13 % респондентів, то у 2023-му — 5,6 %.
![Опитування Центру Разумкова у 2023 році](https://i.lb.ua/123/01/66c59284cd645.png)
Звинувачення у співпраці з Росією під час повномасштабного вторгнення РФ в Україну підірвали довіру українців до цієї релігійної організації. Зокрема, опитування КМІС щодо політики влади й довіри до УПЦ МП, проведене у квітні 2024 року, показало, що у 2024 році 83 % респондентів вважають, що держава тою чи іншою мірою має втрутитися в діяльність УПЦ МП, 63 % упевнені, що діяльність УПЦ МП має бути повністю заборонена в Україні, ще 20 % підтримують встановлення держконтролю й нагляду, але не повну заборону.
![Скриншот результатів опитування КМІС](https://i.lb.ua/095/62/66c592e741f55.png)
Висловлювання Бойка та Дмитрука ми залишаємо без вердикту. Депутати не наводять жодних доказів, що чисельність парафіян сягає шести мільйонів. Водночас немає офіційних даних про кількість вірян, щоб спростувати або підтвердити.
Апеляція до міжнародних партнерів
У спробах зберегти позиції УПЦ МП і завадити її остаточній забороні українські парламентарі намагаються знайти підтримку серед міжнародних партнерів. Так, Артем Дмитрук процитував думку республіканців США, зокрема Рендала Говарда Пола.
Артем Дмитрук, 18/07/2024
Неправда
«Сенатор США Рендал Говард Пол: “В Україні забороняють політичні партії, захоплюють храми, заарештовують священників. Тож ні, це не демократія, це корумпований режим”». (Оригінал: «Сенатор США Рэндал Говард Пол: “В Украине запрещают политические партии, захватывают храмы, арестовывают священников. Так что нет, это не демократия, это коррумпированный режим”»).
Однак хто цей американський політик і чим він прославився під час повномасштабного російського вторгнення? Рендал Пол — республіканець, сенатор США від штату Кентуккі. Вже неодноразово блокував пакети підтримки України в Конгресі, закликав Україну до перемовин з РФ, щоб отримати статус нейтральної, називав Україну «однією з найкорумпованіших країн світу» та звинувачував адміністрацію Байдена в «ескалації». Показово, що в кількох статтях і промовах, зокрема у 2024 році, сенатор називає українську столицю на російський манір — Kiev.
Тому не дивно, що і зараз Говард Пол виступив на захист проросійської церкви в Україні. А втім, очевидно, що спроби українських депутатів апелювати до думки таких політиків навряд чи матимуть успіх. Незалежно від заборони УПЦ МП, ці політики й раніше виступали проти України, але з інших приводів.
![Сенатор-республіканець Рендал Говард Пол](https://i.lb.ua/064/00/66c5ab9684fcd.jpeg)
Артем Дмитрук також стверджує, буцімто заборона УПЦ МП призведе до погіршення відносини України з європейськими й американськими партнерами.
Артем Дмитрук, 31/07/2024
Без вердикту
«Прийняття законопроєкту про заборону УПЦ, ініційованого та лобійованого гонителями церкви, поставить хрест на наших взаєминах з європейськими та американськими партнерами». (Оригінал: «Принятие законопроекта о запрете УПЦ, инициированного и лоббируемого гонителями церкви, поставит крест на наших взаимоотношениях с европейскими и американскими партнерами»).
Проте наразі достеменно невідомо, яку позицію переслідує кожна держава-партнерка щодо заборони УПЦ МП. Наприклад, Держдепартамент США щороку публікує звіт про релігійні свободи в різних країнах, включно з Україною. В останньому звіті за 2023 рік згадують законопроєкт № 8371 і справи, відкриті проти проросійських священників. Утім ніяких засуджень немає. Навпаки, США наголошують на російських злочинах, як-от знищення храмів на окупованих і підконтрольних Україні територіях.
ООН у цьому питанні займає радше неоднозначну позицію: прямо не виступає проти прийняття законопроєкту, але водночас наголошує, що необхідно захищати права священників і вірян УПЦ МП.
У 2023 році під час засідання помічниця Генерального секретаря з прав людини в Управлінні Верховного комісара ООН з прав людини (УВКПЛ) Ільзе Брандс Кехріс закликала до повної свободи віросповідання або власних переконань. Щодо законопроєкту про заборону релігійних організацій, пов'язаних з РФ, вона зауважила, що законодавці повинні чітко визначити легітимну мету запропонованих обмежень, забезпечити їхню необхідність і пропорційність і відповідно до цього доопрацювати текст закону.
В останньому звіті ООН про ситуацію з правами людини в Україні (1 грудня 2023 — 29 лютого 2024 року) зазначають, що священників і вірян УПЦ МП упродовж звітного періоду залякували. Але не держава, правоохоронці, а окремі особи й групи. УВКПЛ задокументувало шість випадків у п'яти областях, де групи людей силою проникали до храмів УПЦ, пояснюючи свої дії рішеннями місцевої влади про реєстрацію нових релігійних громад ПЦУ за адресами, де вже зареєстровані громади УПЦ.
Попри це, представники інших міжнародних організацій (ЄС, ОБСЄ тощо) не висловлювалися з приводу заборони діяльності УПЦ МП. Водночас Парламентська асамблея Ради Європи визнала Російську православну церкву інструментом російського впливу й пропаганди, який не має нічого спільного зі свободою віросповідання й вираження поглядів. Деякі уряди (Канада, Велика Британія, Чехія) запровадили санкції проти російського патріарха Кирила.
![Путін вручає держнагороду наміснику Києво-Печерської лаври митрополиту УПЦ МП Павлу (Лебедю), праворуч — патріарх Московський Кирило, Київ, 27 липня 2013 р.](https://i.lb.ua/056/62/63b75b808c361.jpeg)
Отже, теза Артема Дмитрука про можливе погіршенням відносин з основними партнерами залишається без вердикту. Міжнародні організації та окремі держави наразі зосереджені на дослідженні російських злочинів. Ніхто з партнерів не каже, що Україна порушує свободу релігії або що міжнародна підтримка зупиниться в разі заборони УПЦ МП. Утім не всі партнери коментували законопроєкт № 8371, тож неможливо повністю ознайомитися з їхніми позиціями.
Недоречні історичні паралелі
Прихильники УПЦ намагаються представити всіх, хто виступає за заборону релігійної організації, у негативному світлі. Зокрема, Євгеній Шевченко натякав, що активісти, які виступають проти УПЦ, є гіршими за більшовиків.
Євгеній Шевченко, 17/05/2024
Маніпуляція
«Папа Франциск ІІІ наголосив, що церква є нашою матір’ю, бо вона народила нас у хрещенні. Ми не сироти, церква — наша мати! Хіба можна підіймати руку на матір? Навіть більшовики це зрозуміли. Вчасно зупинилися. Що ж ви робите? Храм вам чим заважав?»
Такі порівняння маніпулятивні. Більшовики від початку негативно ставилися до релігії та мали на меті знищити її. Для цього після окупації України у 1920-х роках радянська влада проводила антирелігійну пропаганду, згодом більшовики почали вдаватися до жорстких методів: грабували церкви, впроваджували репресії проти священнослужителів і залякували вірян. Для боротьби з парафіянами різних церков навіть створили спеціальну комісію, яка розробляла методи «реалізації поставлених завдань».
При цьому забороняли сповідувати не якусь конкретну релігійну течію, а будь-яку релігію: християнство, язичництво — під забороною було все. Примітно, що першою під репресії 1917 року потрапила саме Російська православна церква: більшовики відібрали в церкви землі й майно. У 1930 році ліквідували також Українську автокефальну православну церкву.
![Натовп скинув дзвін з Володимирського собору в Києві взимку 1929 року. «Надзвичайний церковний собор» у Києві ухвалив рішення про ліквідацію Української автокефальної православної церкви 29 січня 1930-го. Проходив під тиском і за вказівками НКВС.](https://i.lb.ua/068/28/66c5b30bf115f.jpeg)
Іноді боротьба з релігією доходила до абсурду. Так, 16 січня 1918 року в Москві відбувся народний трибунал, на якому Бога судили за його «злочини щодо людства і масовий геноцид». Зрештою, після довгих дебатів підсудного визнали винним і засудили до розстрілу. Наступного дня наказ виконали, вистріливши в небо кілька разів.
Далі ситуація не кращала: священників відправляли до таборів, розстрілювали, церкви закривали, руйнували або використовували як зерносховища чи клуби. У розпал сталінських репресій, у серпні-листопаді 1937 року, заарештували 166 архієреїв РПЦ по всьому СРСР, 81 з них репресували. Окрім того, протягом 1933–1936 років в УРСР перестали існувати близько 75–80 % православних храмів. У 1936 році в Україні налічували понад 12 тисяч православних храмів, у 1939-му їх залишилося менш як 4,5 тисячі, службу проводили близько тисячі храмів.
У 1940-х роках Сталін дійсно лібералізував ставлення до церкви. За словами історика Олександра Лисенка, радянський очільник СРСР ухвалив це рішення з кількох причин: відбувся перелам на східному фронті під час Другої світової війни, союзники відкрили західний фронт, а сама РПЦ під час війни продемонструвала лояльність до радянського режиму й готовність підтримувати його політику. «Контакти із західними союзниками зрештою переконали Сталіна, що можна релігійну карту розіграти не тільки як чинник, що зобов’язує до певних речей, а як вигідний у внутрішній і зовнішньополітичній кон’юнктурі для режиму», — пояснював історик.
Однак це сталося після того, як тисячі священників і вірян по всій країні були закатовані.
Зважаючи на всі перераховані злочини, які влада СРСР вчиняла щодо вірян і священників, очевидно, що порівнювати більшовиків і тих, хто виступає за заборону УПЦ, некоректно. В Україні чинна 35 стаття Конституції, згідно з якою кожен має право на свободу світогляду і віросповідання, це право дозволяє сповідувати будь-яку релігію. Це ж право гарантує Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації».
В Україні не переслідують і не карають священників УПЦ, їх, як і інших громадян, притягують до відповідальності лише в разі порушення Адміністративного чи Кримінального кодексів. Українська влада не руйнує церков, де проводять службу УПЦ, натомість з ними розривають або не продовжують договори оренди.
Віктимблеймінг і залякування ескалацією
Віктимблеймінг — термін, який означає звинувачення агресором жертви. Цим часто користується Росія, особливо після масштабних обстрілів Україні. Мовляв, «не треба було провокувати, тоді обійшлося б без обстрілів». В одному повідомленні наочний приклад віктимблеймінгу показав Євгеній Шевченко.
![Євгеній Шевченко](https://i.lb.ua/105/01/66c5b4addebcb.jpeg)
Євгеній Шевченко, 21/05/2024
Неправда
«Якщо закон ухвалять, це стане додатковим стимулом для мобілізації російської спільноти проти нашої країни. Ми щодня шукаємо способи й методи мобілізації нашого суспільства проти російської агресії. Бо людей на фронті не вистачає. І це є об'єктивним фактором. А тут прямо, тупо і безжально Порошенко та його прихильники в парламенті роблять такий подарунок Путіну й Кремлю. Їм навіть особливо робити нічого не доведеться. Цю заборону УПЦ крутитимуть на всіх російських каналах. І внаслідок цього нашого політичного нерозумного діяння в них зростатиме мобілізаційний ресурс». (Оригінал: «Если закон примут, это станет дополнительным стимулом мобилизации российского сообщества против нашей страны. Мы каждый день ищем способы и методы мобилизации нашего общества против российской агрессии. Потому как людей на фронте не хватает. И это объективный фактор. А здесь прямо, тупо и безжалостно Порошенко и его приверженцы в парламенте делают такой подарок Путину и Кремлю. Им даже особо делать ничего не придется. Этот запрет УПЦ будут крутить на всех российских каналах. И в результате этого нашего политического неразумного деяния, у них будет расти мобилизационный ресурс»).
Такі заяви Шевченка покликані не лише посіяти ворожі настрої до тих, хто голосує за заборону УПЦ, а й відчуття страху в пересічних українців. Начебто Україні «точно не треба» забороняти церкву (представники якої цілком підтримують Росію), бо так накличемо біду.
Наступ армії РФ і її мобілізаційний ресурс не залежать від ухвалення закону про заборону УПЦ МП. Дійсно, пропагандисти використають це, щоб виправдати воєнні злочини на своєму телебаченні. Проте це буде лише виправданням і прикриттям, а не справжньою причиною наступу.
Ціль Росії — знищити й окупувати Україну. До прикладу, 10 липня 2024 року Дмитро Медведєв прямо заявив, що Росія захопить усю Україну навіть після підписання «мирного договору». Водночас РФ продовжує атакувати не лише риторикою, а й зброєю: активно наступає на сході, знищує українські міста артилерійськими, ракетними й авіаційними ударами.
Плани мобілізації в РФ не залежать від заборони УПЦ МП. За словами заступника міністра оборони Івана Гаврилюка, окупанти нарощують присутність на окупованих територіях: на початку року угруповання складалося з 440 тисяч, зараз — 600 тисяч, а до кінця року може сягнути 800 тисяч. Начальник ГУР МО Кирило Буданов прогнозує, що через втрати ворог до літа 2025 року зіткнеться з дилемою: зупиняти війну або проводити нову хвилю масштабної мобілізації. Крім того, залишається ризик мобілізації на тимчасово окупованих територіях України.
![Постери в Подольську, Підмосков’я, 17 травня 2024 року.](https://i.lb.ua/022/61/665f6515e91f2.jpeg)
Тож ні, Росія може провести нову мобілізацію в разі складної ситуації на фронті, а не через уявні червоні лінії на кшталт заборони проросійської церкви. Як показує практика повномасштабної війни, червоні лінії — лише метод залякування: спочатку Москва погрожує масштабною ескалацією, а потім, коли лінії перетнули, змиряється й вигадує нові межі, після яких вона «точно» миттєво знищить Україну. Якщо ж іти за логікою Шевченка, Україні взагалі не варто було впроваджувати будь-які кроки для боротьби з Росією — реформи заради інтеграції до ЄС і НАТО, підтримка оборонного сектору чи розвиток української культури. Адже це «злить» агресора та призведе до ескалації (насправді ні).
Висновки
Законопроєкт № 8371 проголосований у парламенті, попереду підпис президента й набуття чинності через 30 днів після дня публікації. За словами спікера Ради Руслана Стефанчука, українські релігійні організації матимуть приблизно дев'ять місяців, щоб розірвати зв’язки з Москвою, якщо такі є. Такий термін — через період імплементації законодавства (місяць на набрання чинності закону, кілька місяців для розробки додаткової нормативної бази тощо).
Крім того, рішення про заборону проросійської церкви можуть оскаржити в суді. Тож і після прийняття законопроєкту хвиля дезінформації навряд чи миттєво зупиниться — щонайменше вона триватиме до кінця судових розглядів. Основу інформаційної кампанії складатимуть ті самі твердження:
-
заперечення існування в Україні церкви, прямо пов’язаної з Росією;
-
вкиди, буцімто заборона УПЦ МП означає заборону православної віри;
-
фейки про проросійських священників, «яких затримують лише за сповідування православ’я»;
-
безпідставні твердження, що значна частина українців підтримують УПЦ МП і, відповідно, постраждають від її заборони;
-
залякування українців: мовляв, через заборону УПЦ погіршаться відносини з міжнародними партнерами, а для Росії це стане приводом для ескалації у війні.
Головна проблема для українців — фейки, маніпуляції лунають не лише в російських ефірах, а й в українському парламенті. Це критично, зокрема в умовах воєнного стану, коли парламентські вибори провести неможливо. А отже, фактчек українських політиків залишається актуальним.